Framerate 23,976
VALENTIN
Tere. Minu nimi on Valentin. Olen kaheksa aastat vana.
Lisaks koolis käimisele ehitan kodus varustust kosmoselendude jaoks.
Meisterdan rakette ja hetkel nokitsen skafandri kallal.
Perekond pole vaesuse tõttu suutnud mind siiani NASA juurde praktikale saata.
Ainukesena teevad mulle muret mu silmad.
Näen normaalselt, kuigi olen pisut kõõrdsilmne.
Võib-olla astronaudid ei pea otse ette vaatama?
Harjutan iga päev hinge kinni hoidmist. See oskus on kosmoses väga tähtis.
Seni suudan... Pagan! Ainult 30 sekundit.
Elan vanaema juures. Minu vanaisa suri aasta eest.
Valentin! - Vanaema hädaldab iga asja üle,
räägib iseendaga ning heietab lugusid vanaisast.
Vale!
Mida muud jääb mul üle, kui teda kuulata? See vaene naine on vana.
Vale! Tõuse üles, laiskvorst! Maast lahti!
Miks sa sellist lärmi teed? - Ära pane tähele.
Ütlesin vaid, et su isa ajab pappi kokku. - Mida? Ma ei saa sinust aru.
Sinu isa teenib palju raha. Ta ei müü enam ravimeid.
Isa juhib nüüd ühte sakslastele kuuluvat laboratooriumit.
Paraku hoolib ta ainult sellest,
kuidas inimestele kenade kingade, jakkide ja ülikondadega muljet avaldada.
Palju isa sellest teenitud rahast meile annab? Mida ta neile annab?
Millega ma turule lähen, et osta süüa ja kõike seda, mida sa koolis vajad?
Vanaema, lõpeta. Muud sinu suust enam ei kuule kui isa ja isa.
Siin on mu isa, Vicente. Temast ja onu Chichest on ainult mõned pildid,
kuna minu tädi Silvita jooksis kahe aasta eest ühe taksojuhiga minema.
Sinu tädi tappis vanaisa. Too ei tahtnud enam elada.
Arst ütles, et vanaisa põeb diabeeti. Pidin teda arstirohtudega taga ajama.
Vanaema ütles, et mu isal on kaasasündinud psühholoogilised probleemid.
Sündides isa peaaegu lämbunuks, oli selline pisike ja lilla.
Sealt ta saigi oma kohutava iseloomu. Kõigi selliste beebidega juhtub nii.
Sündides aju vallanud hapnikupuuduse tõttu on nad hiljem alati pahas tujus.
Vanaema loogika kohaselt on igaühel vaimse tervisega probleeme.
Sinu ema on tänamatu juut. Kasvatasin teda nagu oma tütart.
Soovin, et ema oleks surnud, seega ära tema kohta rohkem küsi.
Kui ta peaks kunagi veel siia uksele koputama, ajan luuaga välja.
See libu tegi isale sarvi juba siis, kui sind veel rinnaga toitis.
Kõigest hoolimata on ta mu ema. Igatsen tema järele. Ausõna, kohutavalt igatsen.
201, 202, 203, 204, 205...
Ükskord esikus istudes kujutasin ette, et kui loen tuhandeni, koputab ema uksele.
211, 212... Pidin pettuma.
Isegi 4700 või 4800ni lugedes ei tulnud ta kunagi.
217, 218, 219, 220...
Õpin Bernasconi koolis, mis on üks suurimaid kogu riigis,
lisaks veel peaaegu tasuta. Igakuine maks on imeväike.
Bernasconi pärandas kogu oma varanduse kooli ehitamiseks.
Koolis ripub tohutu Pariisist toodud Püha Martinuse portree.
Kasutan iga võimalust selle vaatamiseks.
Mu selleaastane õpetaja on tõesti lahe. Pole ühtegi põhjust tema üle kurta.
Mõnikord vajun mõtteisse ning kujutan ette, et ta on mu isa sõbratar.
See annaks mulle kõik. Isa ütleb nimelt iga uue sõbratari kohta,
et tollest võiks saada mu ema.
Mõne kuu eest kosmosejalutuskäigul olles kohtasin vastasmajas elavat pianist Rufot.
Kas kõik on korras? - Jah, aga teiega?
Minuga samuti. On saapad rasked? - Ei.
Kosmoses pole raskusjõudu. - Muidugi.
Te mängite klaverit? - Jah. Oled kunagi minu mängu kuulnud?
Jah. - Kas meeldis?
Mulle meeldivad need kummalised meloodiad, mis kõlavad kõik ühtemoodi.
Tõesti? - Jah.
Üks minu sõber on ka astronaut. - Tõesti?
Suudan saabastes kõndida kauem kui tema. - Valentin! Tule tuppa piima jooma!
Valentin! - Mis lahti on?
Ära räägi võõrastega, eriti selle joodikuga.
Joodikuga? - Ma tean, millest räägin.
Olen elanud piisavalt kaua, et kõike seda näha.
Mida see hea-mitte-millegi-jaoks tahtis? - Rääkisime minu kosmosesaabastest.
Millistest kosmosesaabastest? Rufo on hull. Ta võib igasugust jama rääkida.
Ära mossita. Kaeban isale ja tema alles paneb su tõeliselt nutma.
Me ei rääkinud peaaegu millestki, lihtsalt teretasime.
Pühi oma nina puhtaks! - Tatti ei ole.
Nuuska! - Ninas ei ole tatti.
Õhtuti olime kodus ning kuulasime muusikat.
Vanaema rääkis lugusid, ennekõike vanaisaga tutvumisest.
Vanaisal olid imeilusad rohelised silmad. Teadsin kohe, et temast saab minu mees.
Me ei saanud välja minna, kuna minu isa ei kiitnud teda heaks.
Igal reedel seisis vanaisa põleva sigaretiga minu akna all.
Hõõguva suitsuotsa järgi tundsin ta ära. Me ei vahetanud kunagi sõnagi.
Ühel päeval kesklinnast tulles kohtasin ootamatult teda.
Vanaisa rääkis palju ilusaid asju, näiteks seda, et ma olen imekena.
Võttis mul käest kinni. Mäletan seda tunnet siiani. Ta suudles mind suule.
Olin sellest hullumas ning sain aru, et pean vanaisaga kaasa minema.
Läksin oma tuppa, pakkisin asjad ning põgenesin.
Meil polnud midagi. Elasime väikses vannitoata korteris.
Püüa seda ette kujutada. Armastasin teda väga ning rohkemat ma ei vajanud.
Panin riiete kuivatamiseks üles pesunööri ning tema riputas sinna oma fotod.
Suudad ette kujutada, kui kohutavalt meie tuba haises?
Selles samas korteris sündis sinu isa.
Öösiti polnud meil valgust, pidin läitma küünlad.
Kartsin selle pärast kohutavalt. Sinu vanaisa, kes armastas mind väga,
võttis käest kinni ning ütles: Rahune, kallike. Siis unustasin kõik.
Kui ta otsa vaatas ning mind suudles, unustasin kõik mured.
Soovin, et vanaisa oleks ikka veel siin. Kujutad ette, kuidas ta järele igatsen?
Mul oled sina, kuid vaatamata sellele tunnen ennast väga üksikuna.
Kui kohtad kord tüdrukut, kes sulle tõesti meeldib, saad sellest aru.
Olen uhke, et pakud mulle seltsi, kuid igatsen väga sinu vanaisa järele.
Nii väga.
Ta kuulas mind nagu ei keegi teine. Kui näed mind iseendaga rääkimas,
räägin tegelikult vanaisaga.
Ta oli nii kena.
Laena mulle ratast!
Minu parim sõber on Roberto Medina. Õpime samas klassis.
Teame, mis on sõprus ning armastus ning jagame omavahel kõike.
Lõpeta, Valentin! Nüüd on minu kord.
Tema vanemad on... Kuidas seda öelda? Nad on kaasaegsemad. Jah, kaasaegsemad,
eriti minu jaoks, kes elab vana vanaemaga.
Soovin, et mul oleks noor, blond ja imeilus ema nagu Robertol.
Meile kooli muuseumis on väga hirmus eksponaat, kahe peaga kits.
Kõige kummalisem olevus, keda ma eales näinud,
on aga üks klassikaaslane, kes ei vaheta oma emaga ainsatki sõna.
Ta tuleb välja, annab emale koolikoti ning kogu lugu.
Kui mul oleks ema, räägiksin temaga kogu aeg.
Mõnedel inimestel on kõik olemas, kuid nad ei hinda seda,
nagu mees tolles kohvikus, kes tassi najal päevad läbi lehti loeb.
On inimesi, kes nagu ei elakski või ei oska nad õieti elada.
Kas sa tuled tõesti siia?
Ei, ei. Mis kell?
Olgu. Tule, millal tahad. Näeme varsti.
Kes see oli? - Sinu tõrges isa.
Ta tahab sulle midagi öelda. - Mida?
Ei midagi. Ta tahab ise sulle röökida. - Kas midagi kena?
Ma ei tea ega soovi teada saada. - Jäta, ära hoia saladust vaka all.
Kõik on nii nagu alati. Isa käib jälle naistega kohtamas.
Kui ütled, et mina rääkisin, tapan su. - Ma ei räägi talle.
Valentin!
Mine pastavabrikusse ning osta kaks pakki ricottaga ravioole ning pakk juustu.
Väike või suur pakk? - Väike.
Ära viida kusagil aega, tule otseteed koju. Said aru?
Jah. - Mine siis.
Koduteel muutusin kurvaks. Ükski silmarõõm ei püsinud isa juures kaua.
See oli ilmselt seotud tema iseloomuga.
Kuidas elab mu väikemehest astronaut? Millega tegeled, häbitu? Kus käisid?
Kas ostsid ravioole? Annan need vanaemale. Ta ütles, et oled olnud väga hea laps.
Vaata ette, või ta räägib jälle rakettidest.
Vaiki. Ma olen olnud väga hea.
Väga tore, kullatükk. Paned isa enda üle uhkust tundma.
Kuhu siis su kallim jäi? - Ütlesid ju, et hoiad suu kinni!
Andsid lubaduse! - Ära nääkle. Isal on tõesti uus kallim.
Milline ta välja näeb? - Kena. Koledad mulle ei meeldi,
kui sinu vanaema mitte arvestada. - Ise sa oled kole.
Sa ei soovi isegi kauemaks jääda! - Ema, pean nädalavahetustel tööl olema.
Tõin sulle pisut raha. Jäta nüüd see tülitsemine.
Oled nii kena. Kas su vanaema ei näe kena välja?
Vaata, kuidas ta naeratab. Nüüd näitleb nagu edev filmitäht.
Tahtsin sulle rääkida tüdrukust, kellega käima hakkasin.
Me alles tutvusime, kuid mulle tundub, et tema võiks see õige olla.
Võib-olla saab temast sinu uus ema. - Kas too tüdruk on blond?
Tüdruk on blond, töökas ja 22-aastane. - Sobiks sulle vanuse poolest tütreks.
Kas soovid, et käiksin kohtamas meestega? - Ei.
Näen veel ikka hea välja ja olen terve. - Isa on ainuke tõeline mees Maa peal.
Rohkem temasuguseid enam ei eksisteeri. Nüüd on kõik räpased ja hipid.
Kelle oleksid sina tema vanuses valinud?
Kas minusuguse või 22-aastase, kes mängib kogu aeg elektrikitarri?
Isale ei meeldi popmuusika. Ta on tõsine, kuid mina armastan muusikat.
Kuulan plaate, mille tädi Silvita taksojuhiga minema joostes maha jättis.
Onu! - Ole tasa!
Kus vanaema on? - Sees, toas.
Mida sa teed? - Ole tasa!
Mis see on, onu? - Ma koristan ise laua, ema. Istu maha.
Mis see on, onu? - Näitan kohe. Ole kannatlik. Istu.
Mida sa endaga kaasa tõid? - Midagi erilist. Istu.
Magnetofon. Kogu tee Ushuaiast siia tassisin seda kaasas.
Magnetofoni sees tõin kaasa tädi ning Mariela.
Ära õrrita meid niimoodi. - Pst!
Tere, ema! Kuidas sul läheb? - See on Clarita.
See on tädi.
Eelmisel nädalal tundsin end haiglasena, külmetasin ning kurk kipitas.
Ta on haige. - Ma pole veel päriselt terveks saanud.
Kas tal on palavik? - Ei, ei. Kõik on korras.
Niimoodi see rääkimine siis käib. Kasseti pealt.
Nägid? - Philips, Hollandi toode.
Tehnika viimane sõna. Oota, kõige tähtsam alles tuleb.
Veel midagi? - Jah. Kohe kuuled pisikest Marielat.
Ütle midagi vanaemale. - Kui imeilus!
Kas ta juba räägib? - Ainult laliseb.
Kuulsid seda? - Kas kuulsite teda? On ju imeilus?
Tõid magnetofoni mulle? - Ei, see on hirmkallis.
Ostsin järelmaksuga. Sama raha eest saaks vähemalt kuus jalgratast.
Kas tooksid siis ühe mulle? - Jah, toon küll.
Riietun välja minnes soojalt. Tänan kuulamast ja kuulmiseni.
Valentin, kas magad juba? - Räägi vaiksemalt.
Seina taga magab vanaema. - Räägin vaikselt.
Astu ettevaatlikumalt.
Kas ma võin sulle ühe saladuse rääkida? - Lase käia.
Koolis on üks tüdruk, kes mulle meeldib. - Tõesti? - Jah.
Mis ta nimi on? - Camila.
Kena nimi. Mis temas nii ilusat on? - Juuksed ja silmad.
Silmad? - Jah.
Kas ta kannab patse või hobusesaba? - Mõnikord.
Kas aitan sind talle luuletust kirjutada? - Jah.
Proovime siis.
Camilita, kallis, iga kord, kui näen sind, kõhus kripeldab, lõhkeda tahab rind.
Ei, onu. See ei lähe. Tahan tüdrukut, kuid sinu luuletus hirmutab ta ära.
Muidugi. Heida nüüd magama. Kas lähme homme jalgpalli vaatama?
Jah. - Läheme Ciclóni mängule.
Jah. - Pärast seda läheme koos kirikusse.
Jah, missale. - Anna mulle "head ööd" musi.
Sellel õhtul panin onu uskuma, et mulle meeldib üks tüdruk.
Elasin vanaemaga. Kui onu tuli, pidin kasutama võimalust meestejutte rääkida.
Nägemiseni, Valentin. - Nägemiseni, onu.
See on ju normaalne ega tee minust veel valetajat?
Järgmisel päeval sadas ning jalgpallimäng jäeti ära.
Kui olin ostnud pisut leiba, jooksin Rufo juurde.
Tol päeval oli Rufo oma sõbratari poolt jälle hulluksminemise äärele viidud.
Mul on probleemid oma sõbratariga. - Jäta ta maha.
See pole nii lihtne. Sa ei tea, millest räägid.
Jää tema juurde, kui tahad kannatada. - Mu süda on murtud ja jookseb verd.
Võta pisut džinni hinge alla. - Pisut džinni!
Mida sa džinnist tead? Mitte tuhkagi! Haudun siin vihma käes nagu idioot!
Olen sinust väga väsinud! Nüüd jäin veel bussist ka maha!
Ei! - Muudkui lobised ja buss sõitis ära.
Miks sa minu peale karjud? - Sellepärast, et sa muudkui räägid.
Mis sind niimoodi rõhub?
Kujutan ette, et vanaisa läks taevasse. Seal võeti ta avasüli vastu ja pidutseti.
Nüüd pole tal enam terviseprobleeme, sest surra saab vaid korra.
Kui vanaema temaga ühineb, on nad jälle koos.
Tahan sellega öelda, et taevasse jõudes mõtles vanaisa arvatavasti:
"Kui rumal ma olin. Nutsin, kuna ei tahtnud surra.
Nüüd on kõik nii hea. Miks ma ometi varem ei surnud?"
Vanaisaga on kõik korras. - Seda ma tahtsingi oma jutuga öelda.
Kui taevas on kõik hästi, kuid siin all mitte,
raske elu, jamad tööl või tädi Silvita vaevavad,
võinuks vanaisa ju varem surra?
Surrakse siis, kui sinu aeg kätte jõuab.
Mis sul muud üle jääks, kui oodata? Enesetappu tehes taevasse ei pääse.
Ma ei öelnud, et ta pidanuks ennast tapma.
Kui taevas on tõesti nii hea, rõõmustan, et ta kauem ei elanud.
See kõik on palju keerulisem, kui sina arvad.
Kas mul oli õigus või mitte?
Lähed taevasse ainult siis, kui Maa peal hästi käitunud oled.
Ära aja mulle kärbseid pähe. - Ära räägi niimoodi.
Räägin tõsiselt. - Mina samuti.
Onu on preester Bernardo fänn. Mõne aasta eest põhjustas preester skandaali.
Täna tahan teile rääkida ühe inimese surmast.
Ta oli argentiinlane, elukutselt arst ning pärit Cordobast.
Noor mees väga lugupeetud perekonnast,
kes pühendas ennast haiguste ja nende ravivõimaluste tundmaõppimisele.
Ta õppis tundma tervisehäireid, lihalisi kannatusi
ja nende leevendamist, väljaravimist ning ennetamist.
See noor arst oleks võinud jääda oma linna,
elada väärikat elu, nautida lugupidamist ning mugavusi,
teiste sõnadega, elu ilma raskusteta.
Ta oleks arvatavasti abiellunud ning saanud lapsi.
Tal oleks olnud võimalik nad materiaalselt kindlustada,
Ta oleks võinud nautida nende suureks sirgumist,
iseenda eeskujul ülikooli minemist ning kasuliku rolli täitmist ühiskonnas.
Tema seda teed ei valinud.
Selle noormehe nimi oli Ernesto Che Guevara.
Mõne päeva eest tapeti too mees metsikult Boliivia džunglites,
kuna tema jaoks ei piisanud rahus elamisest
ning saatuse poolt ette tallatud rada mööda käimisest.
Räägin tavalisest inimesest, kes uskus ideaalidesse
ning sellesse, et ebaõiglusele tuleb ükskord lõpp.
Inimesed, ärge lahkuge ennem, kui olete endalt küsinud kogu siiruses:
Kas olete valmis ohverdama isegi mitte kogu oma elu,
vaid kõigest ühe päeva ideaalide nimel, nagu tegi seda Che Guevara?
Onu sõnade kohaselt ei suutnud see preester midagi muuta.
Kõik läks mööda vana rada edasi.
Kaheksa nelja.
Sinu kord. Ärka üles!
Oli see alles vise! Milline õnn!
Mul vedas täringutega, kuid mitte isa kallimatega.
Üks neist oli stjuardess. Rõõmustasin meeletult.
Milline kena ema astronaudile! Vaimustus lahtus, kui seda rasvarulli nägin.
Kas ta lendab üksi Herculesega?
Tere, mu väike poiss. Kui ilus sa oled. Anna mulle musi.
Pane mind maha. Ma ei saa hingata! Tapad mu nii ära!
Millest mõtled? - Kõigest kosmoselendudest.
Poiss ainult lendab. Ütle talle, et siin maal pole lootustki astronaudiks saada.
Mida sina ka tead. - Vanaemal on õigus.
Astronaudiks saamiseks peab olema kas venelane või ameeriklane.
Ei. Kui oled venelane, kutsutakse sind kosmonaudiks.
Kui olen kosmosesse lendamiseks küllal vana, ehitab Argentiina samuti rakette.
Kas Gagarin siis teadis minu vanuses, et lendab ühel päeval kosmosesse?
Gagarin? - Sa elad juba niigi Kuu peal.
Ei hooli sellest, mida ütled, kuna sinust ei saanud iial lauljat, nagu tahtsid.
Ära ole nii häbematu! - Ära räägi vanaemaga nii.
Ise ta alustas! - Esmalt saa koolid häid hindeid.
Vanaisa, näed, et Valentin ei kuula mind. - Vanaema, mind ei huvita su ütlemised.
Ära ole nii häbematu!
Vaata, kuidas onu kohvi teeb.
Järgmisel päeval ärkasime vara.
Onu näitas, kuidas teha parimat kohvi, mida peab pidevalt lusikaga segama.
Kas oled näinud isa uut blondi kallimat? - Ei.
Sinu ema oli brünett, blondide juuste puudumisest hoolimata imeilus.
Mulle isiklikult meeldivad paksude huultega naised.
Need pakuvad nii suurt silmailu. Naine pole ainult rinnad, vaid ka palju muud.
Tagumik? - Tagumik on väga tähtis.
Samuti see, et naine sulle sarvi ei teeks.
Räägi siia sisse.
Tere, tädi. Kuulsime sind ning tegid meid väga õnnelikuks.
Järgmisena vanaema. - Ei, ei, ei.
Jah, jah, jah! - Ära häbene, vanaema.
Tere! - Sa ei pea karjuma.
Siin on kõik korras. Kujutan ette, et teie pool on väga külm.
Sinu hull abikaasa tuli ilma ette hoiatamata.
Kui ma seda teadnuks, teinuks sulle selle eest peapesu.
See on kõik. Suudle minu poolt Marielat.
Jää siia, onu. Ära lahku. Jää veel üheks päevaks.
Ole üks päev rohkem.
Ära veel mine.
Onu lahkus televiisorit parandamata.
Ta palus mul tehnikule edasi öelda, et too lambi ära vahetaks.
Seisa paigal!
Kas sa ei märka midagi? - Ei märka.
Telekas näitab ainult kahte värvi. - Seisa vaikselt või ma torkan sisse.
Ära vahi oma jalgu! - Sellest tüdrukust võib saada minu ema.
Ta mõtleb niimoodi veel, et olen totakas. - Ma tean. Seisa sirgelt!
Torkasid sisse. - Arvad, et olen pime?
Oled sa hull? - Pea suu!
Valentin!
Kas see olete teie? - See oled sina?
Olen alles veidrik. Esimesel kohtumisel tüdrukuga korraldan suure segaduse.
Aitäh. Kuivatan selle ära.
Nüüd tegin seda jälle. See naine mõtleb kindlasti, et olen idioot.
Korras. - Jumal hoidku! Kuidas seda heaks teha?
Aitäh.
Siin on sulle uus tükk. Söö, ennem kui see külmaks läheb.
Ta mõtleb arvatavasti, et olen alles titt.
Vanaema ütles, et Coca-Cola ei jäta plekke.
Ära muretse. Ei jäta.
Elad siis koos vanaemaga? - Jah, kas mu isa rääkis seda?
Jah. Sinu vanaisa... - Vaene mees.
Ära pane tähele. Ta suri suhkruhaigusesse.
Mitmendas klassis sa käid? - Kolmandas. Bernasconi koolis.
See on väga hea kool. Väga suur vist ka?
Jah. Alumisel korrusel on sooja veega bassein. Seal toimuvad meil ujumistunnid.
Kas ujud hästi? - Jah.
Kui vanaisa veel elas, võttis ta mind San Lorenzo klubisse kaasa.
Seal õppisin ujuma. Vanaisa kirjutas...
Pani su nime kirja. - Täpselt nii.
Kohe esimesel päeval läksin basseini sügavamasse otsa.
Imetore! - Oli ja ei olnud ka.
Mida sa sellega mõtled? - Ma ei teadnud, et enne on teooriatund.
Vanaisa seisis piirdeaia taga ja mina läksin sügavama otsa juurde.
Kui tuli minu kord, hüppasin sisse. Rabelesin kõigest väest, et mitte uppuda.
Nad tõmbasid mu välja nagu kala. - Mida?
Tõmbasid välja. See tähendab, viskasid vette konksu, millest kinni haarasin.
Sain aru. - Pitsa maitseb imehästi.
Sulle meeldib? - Käime Independencias pitsat söömas,
kuna see on kodu lähedal. - Saan aru.
Onule meeldib pitsa sibulatega ning mulle samuti.
Miks sa sellisel juhul hoopis mozzarellaga pitsa tellisid?
Ei ütle. - Miks?
Sibulad panevad hingeõhu haisema. Tüdrukuga kohtudes seda süüa ei saa.
Mozzarellaga pitsa, mida praegu söön, maitseb samuti hästi. Seega ära muretse.
Kas sa tahad puuvilju? - Praegu?
Pärast pitsat. - Küsime, kas puuvilju üldse on.
Millised sulle kõige rohkem meeldivad? - Õunad.
Kas oled kunagi oma ema näinud? - Mitte kunagi.
Räägitakse, et ta polnud eriti hea.
Mäletan ema suurivaevu. Olin umbes kolmeaastane, kui ta lahkus.
Kus ema nüüd on? - Ei tea. Arvan, et ikka Buenos Aireses.
Ilmselt seal, kuhu minu omal ajal viis. - Mida sa sellega mõtled?
Elasime koos vanavanematega kõik ühes majas.
Kui vanemad lahutasid, võttis ema mu endaga kaasa.
Elasime ühe kummalise mehe juures. Arvan, et see oli ema uus peika.
Ära pane tähele. Mu ema on juut. Isa rääkis selle koha pealt õigust.
Mida su isa ütles? - Juudid on erinevad.
Kuidas sa tead, et mina pole? - Et sa pole juut?
Teed minu kulul nalja? Sellisel juhul ei saaks sa isa sõbratar olla.
Selge pilt.
Tulen kohe!
Kui lahe!
Kas sa pole neid kunagi varem näinud? - Ei.
Palu oma isa, et ta veel mõned ostaks. - Palu parem sina. Mind ta ei kuula.
Kas sa armastad oma isa väga? - Muidugi ma armastan teda.
Kas ta on kena? - Aga mis sina arvad?
Mis? - Oled sa...
Mida sa tahtsid küsida, kelm selline!
Ära küsi, ma suren muidu. - Mida sa tahtsid küsida?
Kas sa oled armunud? - Jah. Mida ma saan sinna parata?
See kõlab nii kurvalt. - Ära räägi lollusi.
Kas ma võin sulle komplimendi öelda? - Lase käia.
Oled kõige kenam tüdruk, kellega mu isa eales käinud.
Ütlesid: "Kellega mu isa eales käinud". - Jah. Sooviksin, et temaga abielluksid.
Räägid tõsiselt? - Jah.
Mida sinu ema selle kohta kostab? - Mida temal sellega tegemist on?
Sa võiksid olla minu kasuema.
See oleks peaaegu nagu pärisema, kuna ma pole teda rohkem kunagi näinud.
Kas sooviksid teda näha? Kas igatsed ema järele? Palu isal ta üles otsida.
Ma ei ole isaga emast rääkinud, kuna see teeb ta vihaseks.
Ükskord, kui ütlesin mõtlematult: "Seal elas ema.",
peatas ta auto, läks näost üleni punaseks,
käskis mul väljuda ning andis vastu kõrvu.
Ütles, et ema jättis mu koos temaga maha ning vajutas gaasi.
Natuke maad edasi ta peatus, jooksin juurde ning vabandasin.
Vaene mees, kas pole?
Mis lahti on? - Mitte midagi.
Kas sa nutad? - Ei.
Jah, sa nutad. Miks?
Ma ei nuta. Mõnikord olen lihtsalt pisut kurb.
Mina tegin su kurvaks.
Ära nuta. Kõik on korras.
Leticia, ma ei ütle isale, et sa nutsid.
Hästi.
Ma ei ütle talle, millest me rääkisime.
Järgnevad nädalad olid väga produktiivsed. Juhtus kõiksugu asju.
Palusin Rufol endale klaveritunde anda.
Ta tegi mulle katse ning luges sõrmed üle.
Vaatas ka suhu,
uuris hambaid, kuna need olevat tehtud samamoodi nagu klaveriklahvid.
Kas näed seda autot? Kui suureks kasvan, tahan samasugust saada.
Milline iludus.
Veel ostsin lambi, millest onu rääkis, ning püüdsin telekat parandada.
Aja möödudes hakkasin muretsema. Kuhu jäi Leticia?
Isast polnud samuti kippu ega kõppu.
Ma ei saa kunagi osta kõike asju, mida vajan.
Kas kohvi on juba valmis?
Äkitselt hakkasin ma kahtlustama, et kõik on jälle halvaks pööranud.
Tere, vanaema. - Tere.
Kas sa kõrvetasid midagi põhja? - Miks ma pidanuks seda tegema?
Arvad, et olen idioot ega oska enam midagi teha?
Toit on valmis. Tegin röstsaia nii, nagu see sulle meeldib.
Su isa helistas. - Kas tuleb siia?
Ta polnud kindel. Isal on uuel töökohal väga palju tegemist.
Asi pole töös. Isa ei taha tulla. - Sa tead ju, milline su isa on.
Lõikan homme sinu juukseid. - Need pole veel pikad.
Need on lihtsalt kammimata.
Kas annad vanaemale musi?
Annan. - Tule siia.
Sain su kätte. - Vanaema, lase mind lahti!
Tule siia! - Vanaema, lase mind lahti!
Kas mängime nüüd mängu? - Sa tead, et võidan alati.
Võidad alati? - Lase mind lahti!
Püsi paigal, väikseke.
Väga hea. Sa mängid hästi. - Hästi? Teen pidevalt vigu.
See ei loe. Mängi aga edasi. Väga hea.
Oled muusik. Sinu soontes voolab muusika.
Voolab läbi kogu sinu keha. Siia, sinna, kõikjale.
Kus mul tuli alles muusik välja. Kõigest kolm nädalat harjutanud
ja tahad juba olla Rubinstein ning mängida Brahmsi?
Kas mul on annet? - Kindlasti.
Sul rohkem annet muusiku kui astronaudi ametiks. Viimane ei viiks sind kuhugi.
Mida sa mõtled "ei viiks kuhugi" all? See viib mu Kuule.
Kindlasti, hulgus selline. - Isa hüüab mind ka hulguseks.
Kuna oled seda.
Tahan samuti pisut teed. - Tass teed Härra Hulgusele.
Ütle mulle, Rufo. - Mida?
Kas sa käid ikka veel selle tüdrukuga, keda linnas kohtasid?
Ta oli mu sõbratar. Oli. Hämmastav, et seda ikka veel mäletad.
Vaata. Kas ta meeldib sulle? - Tahad tõtt teada?
Muidugi. - Ei, ta näeb välja nagu nõid.
Kuula, jõmpsikas. Sa ei oskagi klaverit mängida.
Ma ei anna sulle enam tunde. - Tegin nalja. Ta on tegelikult kena.
Ära püüagi mulle pugeda. Tüdruk jättis mu maha.
Jättis maha ning jooksis minema. - Kellegi teisega?
Ma ei taha sellest rääkida. - Ma ei küsi siis rohkem.
Ma soovinuks, et ta oleks kellegi teisega minema jooksnud.
Halvim ongi, et ta kedagi teist ei taha.
Täpselt nagu minu ema.
Ta ei tahtnud mind enam näha. - Näed nüüd?
See ainult kinnitab väidet, et mehed on naistest romantilisemad.
Kas said aru, Vale?
See on mu vanaema! - Mis temaga lahti on?
Ta ei näe üldse hea välja. - Vanaema on alati selline.
Viimasel ajal tunneb ennast pisut halvemini, kuid...
Mida sa öelda tahtsid? - See tuleb arvatavasti külmast.
Mida sa saaksid teha?
Ta peaks minema arsti juurde. Olukord paistab olema tõsine.
Lugesin kooli raamatukogus läbi kõik vanainimeste haigusi puudutavad raamatud,
kuid ei saanud ühestki sõnast aru. Seega pidin midagi muud välja mõtlema.
Järgmine. - See olen mina.
Sina? - Jah.
Tulid üksinda? - Jah.
Tule sisse.
Arvatavasti pole see midagi tõsist, kuid läbivaatus ei teeks talle paha.
Mis tal viga on? - Ma ei tea. Sellepärast olengi siin.
Mille üle ta kurdab? Millised on sümptomid?
Ta ütleb, et siit valutab.
Aasta tagasi suri tema abikaasa, see tähendab minu vanaisa.
Vanaema hakkas iseendaga rääkima ning ta käed värisevad pidevalt.
Kas sul pole isa ega ema? - Jätame nemad mängust välja.
Arvan, et su vanaema tuleb läbi vaadata. Ta peab siia kabinetti tulema.
See on võimatu. Saan aru, et vanaema peab tulema, kuid ta ei taha.
Kas ta saab käia? - Jah, kuid mitte kogu maad siia.
Vaadake, mul tuli idee.
Ta läheb iga päev umbes kell 10 või 10.15 Independencia turule.
Kui teie ka sinna läheksite, saaksite talle öelda:
Heitke mulle pilk. Tulin teid läbi vaatama.
Ma ei saa seda teha, kullatükk.
See on minu onupoja esimese armulaua foto. Tema on see seal paremal.
See on väga kena pilt, aga läbivaatuseks peab vanaema siia tulema.
Palun tulge turule. - Kuidas ma saaksin midagi sellist teha?
Palun. - See ei tule kõne alla, noormees.
Miks sa ei vaata, kuhu astud? - Vabandage, olen arst.
Kuidas see minusse puutub? - Heitke mulle pilk.
Teil võib olla terviseprobleeme.
Oleme kohal. - Kas tõid kõik kaasa?
Vaatamata raskele algusele saatis mu plaani edu.
Kus ta voodi on? - Ülakorrusel.
Esiteks tõid nad ta voodi esimesele korrusele.
Vanaema oli astmetest üles-alla jalutamisest väsinud.
Nad korraldasid kõik. Vanaema vaadati pealaest jalatallani läbi.
Ta polnud päris terve, kuid midagi tõsist ka ei põdenud.
Peate puhkama ning mitte rabelema.
Määran teile dieedi vererõhu langetamiseks.
Kui olete kirjutamise lõpetanud, tahan seda tagasi.
Kas kõik on korras? Lubate voodis püsida? - Ja jah.
Te ei tohi tarbida soola ja hommikul piirduge ainult tassi teega.
Mõned päevad hiljem turul sisseoste tehes nägin seda imelist kunstiteost.
Maali alumisse serva kinnitatud kaardile oli kirjutatud "impressionistlik".
Otsustasin, lapsed ärge seda kodus järgi tehke,
näpata pisut onu Chiche toodud raha ja osta kunstiteose doktorile
tänutäheks osutatud abi eest.
Kui armas! - Saate selle seinale riputada.
Seinale? - Jah.
Kust sa selle imetlusväärse teose leidsid?
Kuidas see siia sobiks? - Hästi.
Kui imeilus ja romantiline! - Teeb kabineti pisut rõõmsamaks.
Palju rõõmsamaks. Sa ei tea, kui rahul ma olen.
Vale! Tule siia, Valentin. - Tere, issi.
Miks sa mulle ei helistanud ega öelnud, et vanaema on haige?
Vanaema ütles, et tahab ise rääkida. - Kas sa valetad praegu mulle?
Ei. Tunned ju vanaema. Mõtlesin, et ta oleks...
Mida sa mõtlesid? Kes on see doktor, kellel siia palusid tulla?
Mõtled, et tohid kõike ise korraldada? Terve suguvõsa vaatab nüüd mu peale viltu.
Kas sa tahtsid seda? Vaata mulle otsa! On see nii?
Ütle mulle! - Ma ei tahtnud sind häirida.
Ei tahtnud häirida! Kui hea sa oled!
Käisid Leticiaga väljas? Mida sa talle rääkisid?
Mina? - Mõtle selle üle. Püüa meelde tuletada.
Mitte midagi. - Miks kõrvale vaatad? Kas sa ei mäleta?
Millest te Leticiaga rääkisite? Minust, mäletad?
Ütlesid, et olen persevest, ega lase sul oma emaga kohtuda.
Nüüd pole sinul ema ega minul sõbratari. Totakas selline!
Miks ma sinu arvates temaga kohtuda tahan? Mida sa talle rääkisid?
Mitte midagi. - Seda, et ma ei luba sul emaga kohtuda.
Oled samasugune sitaratas nagu tema! - Mis siin toimub?
Olen nüüd maha rahunenud. Mida sa talle rääkisid? Püüa meenutada.
Vannun, mitte midagi. - Ma ei taha sulle haiget teha.
Tahan kõigest teada, millest talle rääkisid.
Vannun, ei midagi. - Ära proovi minuga lolli mängida!
Tule tagasi! Väike sitaratas!
Kas isa läks minema?
Jah, olen pitsabaaris. Kas isa läks minema?
Hakkad minuga pragama.
Kas ta oli ikka vihane?
Hästi, ma tulen.
Suudlen sind.
See oli kohutav õhtu, mida ma iial ei unusta.
Keetsin vanaemale pisut matet ning jäin tema järele valvama.
Muretsesin. Teadsin, et kõik on korras,
kuid kui midagi peaks juhtuma, mis saaks siis minust?
Ma ei teadnud millal vanaemal oli hea ning millal halb.
Vanaema oli mulle ainuke oma inimene siin maailmas.
Tahtsin, et ta jääks minuga, kuni saan vanaks.
Vanaema kurvastas. Tundsin, et olen ta jaoks samuti ainuke oma inimene.
Püüdsin vanaema rõõmustada, kuid olin ise samuti äärmiselt masenduses.
Vaene hing. Ta tahtis tõesti ära minna ja jälle vanaisa näha.
Folkloor või tango?
Mina eelistan tangot, kuid ei laula midagi. Muidu naerad minu üle.
Hoopis sina naerad, kuna tahan saada astronaudiks.
Oled kindel, et saad matet juua?
Kui ei saa, tähendab see, et olen juba surnud.
Kas andsid testitulemused isale? - Jah, andsin.
Mis sul viga on? - Süda on läbi. Muud ei midagi.
Mul on vereringehäired. Olen vana. Paranen. Järgmine nädal lähen haiglasse.
Usun seda, kui ise näen. - Oled hea laps?
Kas lähed ja tood mulle pisut küpsiseid?
Ei too. - Siis lähen ise.
Ei, vanaema! Kui seda teed, ma lahkun! Ei, vanaema!
Ma suren nälja kätte! - Ei, vanaema!
Olgu, ära pane tähele. - Kas onu Chiche teab sinu haigusest?
Mul läheb jälle paremaks. Jätame ta mängust välja.
Ei. Isa oli vihane, et ma talle ei teatanud.
Ta oli vihane millegi muu pärast. - Mille pärast?
Keerasid ta suhte ekssõbratariga nässu. - Ekssõbratariga?
Isal on nüüd uus, kellega ta soovib abielluda.
Baleriin.
Jumal hoidku! Kasvatad neid nii hästi kui suudad, välja ei tule ikka midagi.
Mis lahti on? - Mõtlesin laulude peale.
Milliste laulude peale? - Nende peale, mida sa enam ei laula.
Ei, ma ei laula enam. - Miks sa ei laula mulle tangot?
Ei. - Laula.
Seda kurba laulu laulad sa väga hästi. - Ei.
Laula, palun. - Olgu, kuid sa pead selja pöörama.
Ma ei saanud magada. Rufo!
Rufo aknas põlesid ikka veel tuled.
Kui imeilus! Kas see oli John Cage? - Kes?
Värvid, alkoholi- ja sigaretiaroom, sõprus -
kui tahan ennast hästi tunda, mõtlen ajas tagasi selle öö sündmustele.
Oled sa hull? - Kas sina oled jälle pisut vintis?
Vintis?
Rufo oli õnnelik, mina ikka pisut kurb, kuid sain aru, et ta vajab seltsi.
Rufo tahtis rääkida ning minu vanus ei seganud tal seda tegemast.
Pigem vastupidi. Ta pani mind tundma, et olen vanem ja kasulikum.
Proovi pisut. - Räägid tõsiselt?
Jah, proovi.
See on hea. - Hea, kas pole?
Kas see aitab sul muresid unustada? - Mis mured sul olla võivad?
Rufo, kui sa vaid teaksid. Elu ei ole kerge, vanamees.
Ei ole kerge? Miks? - Naiste pärast.
Ära sa räägi. - Kas teed mu kulul nalja?
Ei, jätka.
Probleem on keeruline, kuna isa ja ema lahutasid.
Kas mäletad mu isa sõbratari?
Seda, kes kinkis mulle mänguauto. - Mäletan küll.
Ta oli nii ilus, et ma ei tahtnud valetada.
Pettusin selles naises. - Mis juhtus?
See isa sõbratar meeldis mulle nii väga, et rääkisin talle igasuguseid asju.
Ta rääkis selle kõik isale edasi ning too sai minu peale vihaseks.
Leticia oli nii ilus. - Jah. See oli ju karistus?
Jah. - Kõik on nii, nagu ütlesid.
Mehed on palju armsamad. - Palju romantilisemad, ütleksin mina.
Valentin, naised on vältimatu pahe. Koos nendega elada ei saa, ilma samuti mitte.
Kas sul on ema? - Oli kord.
Milline ta oli? - Erakordne. Nagu tuulispask.
Ta oli nagu kann, kui see tulele pannakse.
See sisiseb ja aurab, laseb välja üüratu jõu.
Ta oli uskumatu. Õpetas mind klaverit mängima.
Ta oli muusik nagu minagi ja ülevoolavalt rõõmus.
Muusika tuli tal kõrvadest välja. Mäletan, kuidas ema naeris.
Naer kajas läbi maja nagu ooperilaulja hääl.
Kahjuks ema suri, kui olin kõigest 15-aastane.
Kui ema kohanuks sind, oleks ta su kindlasti lapsendanud.
Mis ta nimi oli? - Berta. Ema oli juut.
Juut? Kas sina oled samuti? - Olen kes?
Juut. - Mida sa ise arvad, kui minu nina näed?
Luba mulle oma prille.
Need on psühhotroopsed, hallutsinatoorsed.
Mis lahti on? - Mitte midagi.
Oled väsinud?
Rufo! - Mida sa tahtsid küsida?
Kas juut on hea olla?
Võib-olla tuli see viskist, kuid sel õhtul oli mul tunne,
et miski pole selline, nagu ette kujutasin.
Täiskasvanud paistsid olema võimetud tõtt rääkima.
Maailm võiks olla teistsugune koht.
Kõik, mida arvasin teadvat, võib osutuda valeks.
Sellel õhtul hakkasin jälle numbreid lugema.
Ema ei tulnud, kuid kunagi heliseb uksekell kindlasti.
Väga hea, Valentin. - Palun vaikust, te segate mind.
Äkitselt, vastu kõiki ootusi, leidsin oma tõelise kutsumuse.
Tegelikult võivad kosmoselennud tõesti ohtlikud olla.
Õpetaja üllatas mind. Ma ei teadnud, et peame kirjandi kirjutama.
Ootamatult või mitte - mis seal vahet. Perekonnast on lihtne kirjutada.
Millest sa kirjutasid? - Oma perekonnast. Millest siis veel?
Sul pole ju perekonda. - Väga naljakas sinust. Lähme.
Leticia! - Vale!
Kes see on? - Mida sa siin teed?
Kes see on? - Ricardo, minu töökaaslane.
Tere, poiss. - Leticia, kas võiksime rääkida?
Kindlasti. Ricardo, mine. Tulen hiljem järele.
Nägemiseni. - Nägemiseni.
Anna mulle musi. - Mul pole täna tahtmist kedagi musitada.
Kuula mind hetkeks. Vannun, et ei rääkinud isale mitte midagi.
Vannu Jumala nimel! - Miks sa minuga niimoodi räägid?
Näed, sa ei taha vanduda, seega valetad. - Valentin, tule siia!
Jäta mind rahule! Olete kõik valevorstid!
Palun! Vannun, et ei rääkinud su isale midagi.
Valentin! - Kuidas ta sellest siis teada sai?
Sai teada millest? - Sellest, millest me rääkisime.
Isa läks sellest püsti hulluks. Sa petsid mul lootusi.
Tule siia, mu armsake. - Ära hüüa mind niimoodi.
Soovisin, et sa mind niimoodi hüüaks, kuid mitte enam nüüd, kui oled valetaja.
Arvasin... - Mida sa arvasid?
Arvasin, et meeldin sulle. Arvasin, et hoolime teineteisest.
Mõtled, et ma ei armasta sind? - Nüüd ma seda enam tõesti ei tea.
Tõin sulle midagi tagasi. Hoia.
Siin on mudelauto ja raamat.
Ma ei vaja neid enam.
Miks kõik alati kaklevad? Miks pean mina alati nende kakluste keskel olema?
Olen külgekleebitud nimedest, valedest ja kurbusest väsinud!
Eksisin sinu isas.
Sa ei tunne alati teist inimest, kuna vajad selleks aega.
Sina lõpetasid isaga suhted, kuuldes, mida mina tema kohta rääkisin.
Kui ütlen nüüd, et liialdasin ja mõtlesin kõik selle välja,
kas helistad siis isale ning oled jälle tema sõbranna?
Vale! Ma ei saa niisama lihtsalt temaga uuesti käima hakata.
Miks? Kas käid nüüd Ricardoga väljas? - Ei käi praegu kellegagi. Pole selline.
Olin sinu isasse armunud, kuni sain aru, et see kõik on vaid illusioon.
Saad aru, ma kujutasin midagi ette. - Ei saa aru.
Tahtsin olla armunud.
Igaüks tahab olla kellegagi koos, tunda end kaitstuna ning armastatuna.
Midagi sellist leida pole kerge. - Jah.
Mina leidsin sinu. Kui poleks otsima hakanud,
ei oleks sina mind enam kunagi näinud ning mina sind samuti.
Ma tahtsin sind näha. Ütlesid just, et oled alati olnud keskel.
Sul on õigus. Võib-olla su ema... - Mis minu emaga on?
Kuidas seda nüüd öelda... - Mida sa öelda tahtsid?
Ma tean, et ta armastab sind. - Sa ei tea midagi.
Võib-olla mitte, kuid olen siiski naine.
On mõned asjad, mida naised teavad ja mehed mitte.
Miks ema mind siis näha ei taha? Miks ta mind kurvastab?
Ühel päeval ta ütleb sulle ja siis mõistad teda.
Kuidas sa seda tead?
Miks ta ei peaks sind armastama, kallike?
Nüüd oli mul siin ilmas keegi teine.
Sel nädalavahetusel sõidutas puuviljamüüja mind oma vankris mööda linna.
Suutsin kogu tee mõelda ainult Leticiast ja sellest,
et ta võiks igaveseks minu sõbraks saada.
Öeldes, et olen imeilus, vaatas ta mind oma säravate silmadega.
Elu võib teha kummalisi keerdkäike.
Pühapäeval tundis vanaema ennast halvasti ning ta viidi haiglasse.
Tahtsin vanaema juurde jääda, kuid ta saatis mind hommikul koju.
Rufo, kas saad minuga kaasa tulla? Vanaema on haige.
Mis juhtus? - Ei tea, kuid ta ei tundnud end hästi.
Ushuaias ei ole telefone.
Kas sa tead, kus firmas isa töötab? - Ei.
Tead siis äkki mõne teise sugulase numbrit?
Mu isa tuleb varsti siia, on ju nii? - Ma ei ole temaga rääkinud.
Ma isegi ei tunne sinu isa. On teil omavahel kana kitkuda?
Tülitsesite? - Ta oli minu peale tõsiselt vihane.
Ära sellepärast muretse.
Isad ongi sellised, kuid õnnetus toob alati perekonna kokku.
Õpetan sulle idamaist kunsti, mida praktiseerisid laamad.
Pane käed niimoodi kokku. Voldi sõrmed niimoodi kokku.
Nüüd liiguta üks käsi üles ja teine alla.
Nüüd too see käsi üles ja vii üleval olev käsi alla. Pisut kiiremini.
See lõdvestab sind. Kas tunned, kuidas silmad kinni vajuvad?
Nüüd helista oma vanaemale. Isa ütleb sulle, et kõik on hästi.
Kas telekas on katki? - Jah, rohkem telekaid meil pole.
Mis sellel viga on? - Pole õrna aimugi.
Uurime seda asja.
Kas ma pean lambi tooma? - Ostsid lambi?
Jah.
Hallo? Ei, ma olen perekonnasõber.
Mida?
Ta läks ju kõigest läbivaatusele.
Millal?
Jah.
Jah, mul on number.
Praegu... Jah, ma teatan neile.
Aitäh, et helistasite.
Valentin...
Tean juba, kuulsin kõnet pealt. Jäta mind nüüd üksi, tahan magada.
Roberto, näeme kodus. Pean kõigepealt mujalt läbi lipsama.
Nägudeni.
Mõne nädala pärast ennast juba pisut paremini.
Isa rääkis Roberto vanematega ja võisin veidikeseks nende juurde jääda.
Ma ei teadnud, kauaks sinna jään.
Nad olid küll minu vastu kenad, kuid mitte minu vanemad. Pidin midagi ette võtma.
Käisin tihti oma vanas elukohas. Isa oli maja müüki pannud.
Mulle see ei meeldinud, kuna tähendas, et tagasiteed siia pole.
Ukse ees seisid taba ja kett. Kurb, kas pole?
Siia ma enam tagasi ei tule. See osa elust oli igaveseks minevikku vajunud.
Hei, poiss! - Kas kutsusite mind?
Jah, tule siia.
Mida te soovite? - Istu maha, poiss.
Siin käis üks naisterahvas.
Jättis minu juurde sinule edasiandmiseks
selle paki.
Milline naisterahvas?
Sinu ema.
Kus ta on? Kus te teda nägite? - Temaga on kõik hästi.
Ta ütles, et kuulis vanaemast ning armastab sind väga.
Kes teie olete? - Mul paluti sulle see särk edasi anda.
Seega olete tema austaja.
Kuula, poiss. Käisin sinu emaga väljas.
Mõnikord näen teda ka praegu. Mida sa veel tahad teada?
Tahan teada, miks ta mind enam näha ei taha.
Kuula. Su ema on palju kannatanud.
Tulen alati siia ja vaatan, kuidas sa mööda jalutad.
Hiljem räägin talle, kuidas sul läheb.
Nüüd on tal parem. Aga sinu isa...
Sinu isa kohtles ema...
Ema tegi väga halvasti.
Ma mõtlen...
Ta kartis nii su isa.
Ma mõtlen...
Ta kartis välja tänavale minna.
Ma mõtlen... - Lõpeta.
Su ema on sinu järele hull. Ta jääb alatiseks sinu emaks.
Ta...
Ta kannab jälle oma välimuse eest hoolt ja tahab ennast tunda hästi ja tugevana.
Ütle emale, et soovin teda koos kõige hea ning halvaga.
Ütle, et mul pole kohta, kus elada.
Ütle, et võiksime koos elada, millal iganes ta seda tahtma peaks.
Härra, kas räägite talle seda?
Härra, kas kuulate mind?
Tere, Leticia. Tunnen ennast nüüd paremini.
Ja jah.
Laupäeval kell 3 Unionis, minu vana tänava nurgal.
Suur suudlus minu poolt ka. Nägemiseni.
Tahtsin oma enda perekonda ning hakkasin uut plaani ellu viima.
Leticia! - Tere, Vale!
Mõtlesin, et sa ei helista mulle kunagi. - Vabandust, vanaema tõttu oli kiire.
Kujutan ette. - Vaata, seal istub Rufo!
Ta on muusik, kes õpetas mind klaverit mängima. Lähme tema lauda.
Kas võime teiega ühineda, maestro? - Ja-jah. Muidugi.
Mõned asjad tulevad hästi välja, mõned mitte. Ennekõike on elu õnnemäng.
Nad ei ole mu vanemad, rohkem nagu tädi ja onu.
Nad elavad jätkuvalt koos ning armastavad teineteist väga.
Kuu aega hiljem maandus Armstrong Kuul. Ta jõudis minust ette.
Mida saan sinna parata? Vähemalt olen nüüd siin planeedil pisutki õnnelikum.
Otsustasin hakata kirjanikuks.
Vähemalt oli mul küllalt materjali ühe loo jaoks, isegi kui see tuleb vaid lühike.
Tõlkis kurikael Parandas keilast subclub.ee